#Vreme je za pesmu#
#Vreme je da se otisnemo zajedno#
#U srećnu zemlju pesme#
#Gde je ljubav stvarna#
#Vreme je za pesmu#
#Vreme je za romansu#
#Pruži šansu svome srcu#
#pridruži nam se i zapevaj.#
#Pridruži i zapevaj#
#Zapevaj kao ptica#
#Reči ti nisu potrebne. Reči nisu#
#Potrebne muzici koja pleni#
#To je jezik ljubavi#
#Kad držiš svoju dragu u naručju#
#Uz ritam i stih#
#Srce će ti brže zakucati#
#Zato, hajde, zapevaj pesmu
#Vreme je za pesmu#
Da, vreme je za pesmu.
Vreme je da nam se priključite...
jer će vas jedino pesma...
poneti sa one strane duge...
u zemlju gde muzika vlada.
Zato, priključi se psemi.
Ovde za svakoga ima ponešto.
Naćićeš ritam i romansu, lepe rime...
nešto izvanredno.
#nešto uzvišeno#
#Nećete pogrešiti ako se zanjišete#
#u skladu sa melodijom. Dođite na slavlje.#
#Vreme je za#
#pesmu.#
BEŠE JEDNOM JEDNA ZIMA
Sćanje na jednu davnu zimu...
oštar vazduh prvog snega...
inje na prozorskim oknima...
odjek zvončića iz daljine.
Ovde, u zemlji čuda priča se o ljubavi.
Ovo je priča o ljubavnim snovima mladih.
#Zar ne volite Decembar?#
#Kad vesela zvonca skladno zazvone#
#Mi smo bili skupa#
#Jedne lepe zime#
#Padaju pahujice snega#
#Žmarci ti silaze niz kičmu#
#Lepo vreme#
#Bilo jednom jedne zime#
#Na zamrznutom jezeru#
#Ljudi se kližu#
#Dušo, baš nas briga#
#Nama je lepše dok se sankamo#
#Dok nas vuku dve kobile boje kestena#
#Kad se pozdravimo sa decembrom#
#Više se ne čuju ni veseli zvončići#
#Samo ćemo se još prisećati#
#Kako nam je bilo dok je bila zima#
#Zar ne volite Decembar?#
#Kad vesela zvonca skladno zazvone#
#Mi smo bili skupa jedne lepe zime#
#Padaju pahujice snega#
#Žmarci ti silaze niz kičmu#
#Evo nas zajedno Vreme ja baš lepo#
#Bilo jednom jedne zime Zvončići, zvončići zvone#
#Zvone ceo dan#
#Na zamrznutom jezeru Ljudi se kližu#
#Dušo, baš nas briga#
#Nama je lepše dok se sankamo#
#Iza dve kobile boje kestena#
#Kad se pozdravimo sa decembrom#
#Više se ne čuju ni veseli zvončići#
#Samo ćemo prisećati kako je bilo lepo dok je bila zima#
#Sećati decembra#
#I jedne lepe zime#
OPASNOST TANAK LED
#Na zamrznutom jezeru#
#Ljudi se kližu#
#Dušo, baš nas briga#
#Nama je lepše dok se sankamo#
#Dok nas vuku dve kobile boje kestena#
#Kad se pozdravimo sa decembrom#
#Više se ne čuju ni veseli zvončići#
#Samo ćemo se prisećati#
#jedne lepe#
#Zime#
#Jedne lepe zime#
BUMBAROV LET
Fredi Martin je verni poštovalac klasike.
Inspirisan ''Bumbarovim letom'' Rimskog Korsakova...
izabrao je da ovu prelepu fantaziju interpretira je na sebi svojstven način.
BUMBAROV BUGI
Leteći brzo i furiozno....
zbunjeno malo stvorenje očajnički pokušava da pobegne od harmonije...
noćne more za svaki instrument.
DENIZ DEJ portretiše likove...
prvih naseljenika....
Džonija Eplsida i Džonijevog anđela
Na stranicama američkih narodnih priča...
legija moćnih ljudi je ostavila simbole svoje veličine...
kao što su sekira Poal Banijana...
ašov Džona Henrija...
puška Dejvija Kroketa...
i onda, sasvim neočekivano,
dolazmo do šešira od lonca, džaka koštica od jabuke...
i Biblije.
I, glde čuda! Ovo su simboli jednog od najmoćnijih ljudi...
Džona Čepmena, istinskog pionira.
Prolaskom vremena legenda je zamenila pravu, životnu priču,
tako da mi danas ovog izuzetnog čoveka znamo kao Džonija Eplsida.
Ovo je priča o njemu onako kako je priča stari doseljenik koji je poznavao Džonija.
Slušaj,
Pa, gospodine, svaki put kad vidim nebo boje jabuke....
pomislim na Džonija Eplsida,
zato što ti daleki oblaci uopšte i nisu oblaci,
ne, gospodine.
Nebo boje jabuke ne bi ni postojalo...
da Džoni nije...
Čekaj! Mislim da je bolje da krenem od početka.
Dok je Džoni još živeo na farmi u blizini grada Pitsburga.
Godina je bila 1806. ili tu neka.
Kada se pogleda ovo nikada niko ne bi rekao da će Džoni otići.
On je bio otresit momak.
Ništa njega, naravno, nije moglo poremetiti, ne.
On je imao svoja stabla jabuka, jutarnje sunce i večernji povetarac.
#Gospod je tako dobar prema meni#
#I ja sam zahvalan Bogu#
#Što mi je dao sve što mi je potrebno#
#Sunce, kišu i seme jabuke#
#Da, stvarno je dobar prema meni#
#I ja dugujem Gospodu mnogo#
#Za sve što sam ikad video#
#Ne bi nikada da nije bilo njega#
#Bilo ni jabuka na ovim granama#
#Tako je dobar prema meni#
#Oh, evo mene pod plavom kapom nebeskom#
#Radim ono što želim#
#Pevam sa mojim pernatim prijateljima#
#Zujim sa pčelama#
#Svako jutro se budim#
#Najsrećniji na svetu#
#Zato jer znam da dok On brine#
#Moje jabuke će biti tu#
#Oh, Gospod je tako dobar prema meni#
U radu i pesmi, bezbrižno i veselo...
je Džoni provodio svoje dane,
negujući svoja stabla jabuka.
Ali uskoro će naš Džoni osetiti nešto u vazduhu...
tutnjavu i kotrljanje pod udarcima nemirnjih ljudi i nemirnih stopala.
#Uskoči u kola i kreni na zapad#
#Tamo ima mesta i za tebe. Tamo ima mesta za tebe#
#Uskoči u kola i kreni na zapad#
#Kreni u nepoznato#
#Uskoči u kola i kreni na zapad#
#Ili ćeš ostati sam#
#I ranije smo se kućile#
#Pa ćemo i sad#
#Ne plašimo se ni ljudi ni zveri#
#Mi smo srčani ljudi#
#Zato uskoči u kola i kreni na zapad#
#Potraži zemlju za sebe#
#Uskoči u kola i kreni na zapad#
#Tamo ima mesta za tebe#
#Uskoči u kola i kreni na zapad#
#Kreni u nepoznato#
#Uskoči u kola i kreni na zapad#
#Ili ćeš ostati sam#
#Mogu reke biti široke. Mogu i planine biti visoke#
#Ali ništa zaustaviti pionire neće#
#Svi mi smo naseljenici#
#Zato uskoči u kola i kreni na zapad#
#Kreni u nepoznato#
#Uskoči u kola i kreni na zapad#
#Ili... Ili ćeš ostati sam#
#Ili ćeš ostati sam#
Jadni Džoni,
on nije bio stvoren za pionira i bio je svestan toga,
Sve je samo zamišljao.
A ljudi su odlazili na zapad da stvore novu naciju....
i sigurno im je gajenje jabuka delovalo kao prilično beskorisno zanimanje.
Pa, gospodine, tada se dogodilo čudo.
''Pa, šta te zadržava ovde, Džoni?'', rekao mu je glas,
''Idi. Pođi na zapad ako je to ono što stvarno želiš.''
Da, gospodine, bio je to anđeo.
Džonijev lični anđeo čuvar.
Možda on izgleda prilično čudno vama ili meni,
ali, znate, bio je baš onakav kakvim ga je Džoni zamišljao.
Pa, gukni, dečače.
Prestani samo da stojiš i buljiš.
Otvori vilicu i počni da pričaš.
D-d-d-da, gospodine. Da, gospodine.
Zašto ja ne idem na zapad?
Zato što nemam ni mišiće...
ni široka ramena....
Tamo samo najjači ljudi mogu da prežive...
a ja sam jako slabašan momak.
Stidi se, Džoni.
Nikad nisam video tako malo vere, hrabrosti i odlučnosti.
Ali, izvinite, vidite, gospodine...
ja se razumem samo u... jabuke.
I, da te pitam nešto, a šta fali jabukama?
Zar nisu jabuke najbolje voćke na svetu?
Pa, reci, čoveče. od njih se prave kolači.
Samo razmisli, Džoni,
šta se sve pravi od jabuka.
Tu je, paaa lenja pita.
#Oh, slatko od jabuke, jabuke u šlafroku#
#Knedlice od jabuka i, da ne spominjemo...#
Sok od jabuka? -Tako je!
#A tu su i uštipci laki kao perce#
#A za one koji hoće da utole žeđ#
#Može jedna jabukovača#
Dinstaj ih, prži ih, kuvaj ih, peci ih.
Pravi pitu i kolače. -Da!
#Možeš da ih kuvaš#
#Evo ovo od jabuka, i ono od jabuka#
#Recepata kol'ko voliš#
#Mogao bih nabrajati ceo dan#
#Zato pakuj stvari i spremi se za put#
#Ponesi i jabukova stabla i gaji ih#
#Ima tamo puno posla da se obavi#
Da, gospodine!
Mislim, ne , gospodine.
Vidite, gospodine, nemam ni košarice, nemam pribor...
nemam ništa od onog što mi može zatrebati.
Nemaš...
Dođavola, sinak, Ja se tebe stidim.
Imaš sve stvari koje su ti potrebne.
Vidiš, imaš svo seme koje ti je potrebno,
a ako poželiš nešto da pročitaš...
#Nema lepše knjige od ove knjige#
Evo i moćnog, priručnog šešira.
Čak imaš i dršku.
#Okreni ga naopačke i možeš da kuvaš#
#Zato, hajde, samo i spremi se za put#
#Ponesi i jabukova stabla i gaji ih#
#Ima tamo puno posla da se obavi#
Pa, gospodine, tako je sve to počelo.
Tako je Džoni. sasvim sam,
spremio se i pošao u nešto nepoznato.
To je bilo ogormno, i strašno iskušenje....
sa kojim čovek mora da se suoči.
Mali čovek, sasvim sam,
bez noža,
bez puške.
I mada je šuma velika i mračna,
prepuna jezivih stvorenja...
Džoni je nastavljao da hoda,
Hodao je tako dok najzad nije naišao na malu čistinu....
plodno zemljište i topao povetarac,
pravo mesto za jabukova stabla.
Ali, životinjice ovde nisu mogle znati...
da li Džoni prijatelj ili ne,
pa su neke pobegle u paničnom strahu,
a neke se spremile za veliku bitku.
Ali Džoni ih nije ni primetio...
zauzet je bio sađenjem jabuka.
I tako su životinjice izlazile sa svih strana...
da vide šta taj čovek kopa tamo.
Nije im se svidelo to što su videle...
Nisu verovale čoveku.
Da, taj svojeglavi tip će morati da ode,
ali ko će to da mu kaže?
Pa, niko nije znao odgovor na to...
sve dok se niotkud ne pojavi crno-bela maca.
Pa sad, nije bila baš mnogo pametna ali to nije bilo ni važno.
Ali je znala da širi.... nešto oko sebe,
I, gospodine, to je bilo to.
Životinje još nisu videle ništa slično...
čovek koji mazi nešto slično maci.
Ovaj mali čovek koji je samo tako došao, bio je drugačiji.
Niko pre njega nije došao...
bez noža i bez puške.
I tako to beše, od tog trenutka...
svaka životinja iz šume je bila Džonov prijatelj.
Stvarno jesu.
#Gospod je tako dobar prema meni#
#I ja sam zahvalan Bogu#
#Što mi je dao sve što mi je potrebno#
#Sunce, kišu i seme jabuke#
#Da, stvarno je dobar prema meni#
I tako je vreme prolazilo a Džoni je nastavio da sadi jabuke...
i da sklapa prijateljstva.
Najbolji prijatelji su mu bili pioniri...
jer, naravno, Džoni nije sadio samo jabukovih stabla,
Džoni je širio svoju bezgraničnu veru i hrabrost, takođe...
kojima je pomagao pionirima, i davao im novu snagu da istraju.
Kako je sve više doseljenika dolazilo i krčilo šumu...
glas o dobrim dela malog Džonija Eplsida...
širio se zemljom.
I, ne samo jednom, dobrim, starim proslavama...
narod je izražavao zahvalnost Džoniju Eplsidu i njegovim jabukama.
Pa, ponekad bi Džoni ako je prolazio tuda...
zastao i pogledao šta ima novo.
Svaki put bi mu srce zaigralo kad bi video kako plodovi njegovog rada...
okupljaju narod zajedno i čine da budu dobre komšije.
Hvala, sine.
Dođi pa uzmi!
Sto postavljen, sve je spremno. Samo čeka da bude pojedeno.
Dođi i uzmi.
Kisele jabuke. -Strašno ukusne!
Puter od jabuke! -Jabukov kompot!
Knedlice od jabuka! -Hoćeš malo sosa od jabuka?
Da, gospođo.
Da, Džoni je stvarno donosio ljudima sreću.
Ali, ne, nikada nije čekao zahvalnost...
nije imao vremena za to.
Znao je da nema vremena za odmor....
za onoga ko želi da celu divljinu oplemeni jabukovim stablima.
I tako je to bilo, 40 godina....
je Džoni išao i sadio jabukovo drveće.
Da, gospodine, 40 godina putovanja i sejanja.
Za svo to vreme...
taj mali čovek, je svojom senkom prekrio zemlju.
Preko 100,000 kvadratnih milja.
U toj senci, gde god da bacite pogled,
videćete njegovo procvalo drvo.
#Ljubav i nada#
#I jabukovo drvo#
Momče, nema spavanja.
Hajde. Diži se!
Moramo da krenemo na dalek put.
Oh. gospodine anđele. Kako ste?
Ja dobro. A ti?
I ja sam dobro.
Samo nekako... Ups!
Ko je onj što spava u večernjem sumraku?
Pa, to je samo tvoje telo, Džon. Tvoje smrtno telo.
Moje telo?
Hoćete da kažete da... da sam umro?
Prokletstvo, anđele! Ali ja ne mogu još da pođem.
Moram da poberem jabuke, da obavim novu setvu....
Čekaj malo, momče.
Ovde, na zemlji, tvoj posao je završen,
ali gore, pa, potreban si nam, Džoni.
Da, baš si nam potreban.
Ti misliš, mi imamo sve što poželimo,
ali nije tako.
Nemamo dovoljno jabukovog drveća.
Pa, vidi, vidi!
Nisam znao!
Šta onda čekamo? Hajde! Idemo!
#Ne traćimo vreme više krenimo na put#
#Mramo da sadimo jabuke#
#Gore nas puno posla čeka još#
Pa, gospodine, sad znate zašto se...
kad god vidim ovakvo nebo...
setim malog Džonija.
Jer, kao što rekoh, ako se sećate...
ti oblaci nisu pravi oblaci...
to su, ako mi dozvolite, procvale jabuke...
Džonijevog nebeskog voćnjaka.
Drama, uzbuđenje...
i harmonija vas....
čekaju u priči o morskoj avanturi.
Glavni junak naše priče...
je brod koj se ponosio svojim izgledom.
Ne, nije to bio prekookeanski brod.
Ako pratimo ovo uže,
pa još kad čujemo teško duvkanje, puktanje
i veselo kliktanje to znači...
da možemo da vam predstavimo...
naš mali remorker Trubicu.
#Mali Trubica je bio samo tegljač#
#Samo srećni tegljač u luci#
#A poticao je iz poznate i hrabre porodice remorkera#
#Ali izgleda da Trubicu#
#Nije bilo briga#
#Iako je pokušavao da bude dobar nije mu baš išlo#
#Puf-puf, o-ruk, prijatelju moj#
#Ja sam veliki remorker baš kao tata#
#Vučem velik brod uz stari, dobri 'o-ruk'#
#I, evo nas, idemo#
#Zbog njega su svi prekookeanski brodovi stali#
#Dok je pravio osmice#
#Kako je samo lako sekao morske talasiže#
#Klizećiiiiiiiiiiiiii#
#Ali, jednog dana jeotišao predaleko#
#Kad je presekao put starom Trubi#
#Kome to narušavanje ugleda nimalo nije smešno bilo#
#Hoćeš li ikada odrasti Trubice?#
#Kad imamo ovoliko posla#
#Kako možeš da se zabavljaš?#
#Hoćeš li ikada odrasti Trubice?#
#Trubica se naš tu uplaši malo#
#I sitog trena odluči tu#
#Da će od sad dobar biti#
#Da će biti najbolji#
#I kad otac njegov dođe polako i brekćući#
#Sa ogromnim brodom za sobom#
#Trubica ode da mu pomogne da ha izvuku na more#
#Puf-puf, o-ruk, prijatelju moj#
#Ja sam veliki remorker baš kao tata#
#Guram velik brod uz stari, dobri 'o-ruk'#
#I, evo nas, idemo#
#Hoćeš li ikada odrasti#
#Trubice?#
#Hoćeš li ikada odrasti#
#Trubice?#
#Samo praviš nevolje#
#Nikako da se smiriš#
#Hoćeš li ikad#
#Odrasti#
#Trubice?#
#Sramota je to#
#Ukaljao si ime oca svog#
#Hoćeš li ikad#
#Odrasti#
#Trubice?#
Nevaljali dečak.
Sramota!
Šteta.
#Lutao je besciljno#
#Kada se strašna oluja obruši#
#Uzburkano more ga je bacalo i bacalo#
#Srce mu ispuni strah#
#Jer znao je da sprudovi su blizu#
#Ako talasi nastave da ga gone Trubica je znao da je izgubljen#
#A onda je video signalnu raketu#
#Kako ekspoldira u zraku#
#I odmah je shvatio ili će iga spasti ili umreti#
#Za jedan brod, bilo mu je jako teško#
#I on posla SOS#
#Pohitao je tada da spase obližnji brod#
Pokušaj, pokušaj...
Pomozi im ili umri, pomozi im ili umri...
#Pa, izgleda da si, konačno, odrastao, Trubice#
#Tutu, ti si hrabar. Ti si hrabar, baš si hrabar, Trubice#
#Slušaj samo kako ti svi kliču#
#Tata se jako ponosi tobom#
#Sad si ti pravi remorker, Trubuce#
#Da, sad si veliki tegljač#
#Trubice#
Kažu da u drveću ima poezije,
i da je to, jednog dana pesnik i otkrio.
A onda majstori muzike oko njega ispletu...
melodiju.
Umetnik ga dodiruje. Daje mu obliku boju.
Sad vam predstavljamo drvo kao....
pesmu, sliku i melodiju.
Mala pošast drvetu.
#Mislim da nikad čuti neću#
#Pesmu lepu kao što je drvo#
#Gladna usta drveta#
#Priljubljena jesu#
#Uz zemljine plodne#
#Grudi#
#Drvo meni izgleda#
#Kao da se Bogu#
#Po vasceli dan#
#Svojim podignutim rukama od lišća#
#Moli#
#Drvo leti ume da stavi#
#U svoju kosu gnezdo crvendaća#
#Po njegovim nedrima sneg mirno sneva#
#Smenjujući se sa kišom#
#Pesme pišu#
#Budale kao što sam ja#
#Ali, samo Bog#
#Može da#
#Stvori#
#Drvo#
ZA SVE JE KRIVA SAMBA
Zarazni ritam sambe,
Muzički koktel sa pravim...
latinoameričkim ukusom.
I zato ako su ova tri živahna brata po perju....
potpala pod uticaj, ovog žestokog, tropskog tempa
ne krivite njih... krivite ritam sambe.
#Ako ste klonuli duhom#
#A želite da se...#
#Podignete#
#Jedan mali muzički koktel#
#Dićiće vas do neba#
#Pomešajte čašicu ritma#
#Sa žicama gitare#
#Dodajte malo sambe#
#I par melodičnih#
#Nota#
#I onda#
#Uzmite malu kabaku#
#Jedne daire#
#A tu je i bubanj#
#I dobićete očaravajući ritam sambe#
#I, ako gitare drndaju#
#A ptičice pijuču#
#Bubnjevi bubnjaju#
#Onda ih ne možete kriviti jer kriva je samba#
#Ima nešto u tom ritmu#
#To nije pesma koju samo pevate#
#Ona je kao stvar uz koju se njišete#
#I kad se odbacujete u ritmu#
#Kad se odbacujete zateturajte se#
#Oseti te taj karikoka stil#
#A ako poželite da odete u nebo#
#Evo šta treba da uradite#
#Uzmite malu kabaku#
#Jedne daire#
#A tu je i bubanj#
#I dobićete očaravajući ritam sambe#
A ovo je jedna stara priča iz davnina...
baš onakva kako su je nekada ispričali.
Po njoj, Pekos Bil je bio najtvrđi, najbolji...
najjači, najpoznatiji, najprcizniji i najbrži kauboj od svih.
Pa, sve te priče o Pekosu su baš žestoke,
pa možda ne bi blio loše da je malo ublažimo.
#Noćne senke padaju#
#Dok vetar počinje da duva#
#I svet je samo jedan silueta#
#Naspram neba#
#Tužne sene#
#Svuda oko nas#
#Pun mesec#
#Se probija kroz krošnje#
#I žalostan#
#Jecaj#
#Iz daljine#
#Dolazi#
#Sa večernjem#
#Povetarcem#
#Odlazite#
#Tužne sene#
#Odlazite#
#Uskoro će zora#
#A tada ćete poći svojim putem#
#Ali, dok#
#Pomračiba#
#Širi svoj veo#
#Biće i tužnih senki#
#Svuda oko nas#
#Odlazite, odlazite#
#Tužne sene#
#Odlazite se. -Odlazite, odlazite, odlazite!#
#Uskoro će zora#
#A tada ćete poći svojim putem#
#Svojim putem#
#Ali, sve dok pomračina#
#širi svoj veo#
#Biće i tužnih senki#
#Svuda oko nas#
#Senki#
#Svuda oko nas#
Čika Roj.
Da, švrćo? -Zašto vukovi tako zavijaju?
Vukovi? Ha. To su kojoti.
Je l'da, Roj? -Da, to su kojoti. Bobi je u pravu.
Uvek zavijaju kad je pun mesec. -Zašto?
Pa, to je stara priča.
Kaubojska, zar ne? -Da, gospodine.
Ima i Indijanaca? -Pa, mogli bismo da ih ubacimo par.
Ali, uglavnom, to je priča o Pekos Bilu.
Pekos Bil? Ko je on?
Šta? Niste čuli za Pekos Bila? -Zamisli ti to!?
Pa, ja sam mislio da svi znaju Pekosa.
Znaš, Bobi, baš si me iznenadio.
Bil je bio najbolji kauboj na svetu.
#Stvorenje neustrašivo Bil se zvalo nikad nije bežao, ne#
#Jer straha ni od ljudi ni od zveri imao on nije#
Da, takav je bio Pekos Bil.
Polako, Brzi. Nisam zaboravio Bilovog konja.
Kako mogu da zaboravim onog koji je pravio udovice?
Pravio udovice? -To je baš smešno ime.
Taj konj ga je zaslužio.
Bio je ubica. -Dinamit na kopitama.
Da,Taj konj je bio Bilov najbolji prijatelj...
sve dok se nije pojavila prerijska lepotica.
Bljak, žena u priči. -Ali, kakva žena!
#Bila je mlada kao rosa#
#Na prerijskoj ruži#
#Skroz čistokrvna#
#Od glave do pete#
#Takva je bila Leponoga Sju#
#Slatka Sju#
Leponoga Sju, Ha! Ja bih radije da mi pričać o kojotima.
Da, čika Roj, počeo si da pričaš...
Zašto kojoti zavijaju na mesec?
Tako je dušo. Ali, to ne može jedno bez drugog.
e mogu da ispričam smo jenu priču bez druge,
jer je priča o Bilu i Sju...
i priča o tome zašto kojoti zavijaju.
Evo prelazm na detale crtajući vam ovo.
Na mapi starih SAD...
usred divljine nalazio se Teksas.
Amen. -Naravno okolo su se nalazile druge države.
Da, kao Vajoming. -Milvoki.
I stabilni Long Ajlend. -Tako je.
Kroz Teksas teče reka,
Odakle dolazi, niko ne zna.
Gde odlazi, nikog nije briga.
jer im je jako drago što odlazi.
To je reka Pekos. -Čist alkaloid.
Prirodno okrutna reka!
Čak su je i lešinari obilazili...
I tako se jednog dana, u ovoj, plodnoj bašti božijoj....
pojaviše prerijska kola.
U njima bejahu mama, tata šesnaestoro dece...
i četiri psa.
Pa još i par mačaka.
Zaputili su se na zapad, tražeći mesto da se nastane.
A to baš i nije bilo lako.
Prelazeći preko reke Pekos, nešto ispade iz kola i pade na glavu.
Roditelji nisu ništa primetili.
I kola su, polako, otišla dalje.
Da, to je bio Bil.
Jadno stvorenjce.
Bez doma kao čip u pokeru.
#Došla je i noć i mesec obasja preriju#
#Stara mama kojot žurila je kući#
#Bila je zaprepašćena kad je konačno stigla#
#Jer je roda, izgleda, opet nešto zabrljala#
Vrlo neobično!
Ovako nešto se nikad još desilo nije.
Biće da je to jedan od modernijih modela.
#Bil pogleda lice mu ozari osmeh#
Gle!
#Mamino srce staro brže zalupa#
#Bill odmah shvati da nema razloga za strah#
#Ovde će on da ostane zauvek#
Nije ništa jeo od kad je ispao iz kočije...
Da, stari Bil je bio gladniji od detlića koji ima glavobolju,
I tako, sasvim prirodno beše...
da Bil odraste sa čoporomkojota,
Uskoro je postao glavni...
na način na koji su svi mogli da shvate.
Mali Bil, nije imao odmora...
sve dok svima ne dokaže da je super, da je prvi.
Zato je proučavao i ostale životinjke...
a onda im svima pokazao ko je najbolji.
Pretrčao je antilopu.
skakao više od zeke.
Da, Bil je čak i zmiju preplašio.
#A onda jednog dana#
#Preko usijanog peska#
#Došao je stranac#
#U Pekos#
#Uobičajeni odbor za doček#
#I tog dana se skupi#
#Svoga gosta da pozdravi#
#Na#
#Uobičajeni način#
50:1, zar to nije malo nepoštena borba?
Taj jedan, zajedno sa Bilom, bili su sasvim dovoljni.
Bio je to početak divnog prijateljstva.
Od tog dana su bili nerazdvojni...
kao bradavice i žabe, kao ptice i perje.
Kada je odrastao, Bil je sasvim prirodno...
odabrao karijeru koja odgovara i njemu i njegovom konju.
Da, Bil je postao pravi, pravcati kauboj!
Juhuuuuuuuuuuuu!
#Pecos Bil, kauboj u Teksasu je živeo#
#I, u najmanju ruku, heroj zapada bio#
#Stvorenje neustrašivo Bil se zvalo#
#Nikad bežao, ne#
#Jer straha ni od ljudi ni od zveri imao on nije#
#Najžešći lik bejaše zapadno od Alama!#
#Jednom ciklon preteći krenu#
#A Bil ga uzjaha i ukroti u trenu#
#Dok ciklon zavija Bil cigaru svoju savija#
#I strašan vetar u povetarac pretvara#
#Jednom suša strašna nad Teksasom zavlada,#
#I Bil u Kaliforniju sunčanu ode tad...#
#I mada je priča već poznata svima#
#Sa sobom kišu dovede#
#I tako nastade meksički zaliv#
#Najžešći lik bejaše zapadno od Alama!#
#Jednom banda grozna krdo stoke ukrade#
#Ali, pojma nisu imali#
#da krdo Bilovo bejaše#
#On ih sve uhvati i po njuškama dohvati#
#Pecos njima sve zlatne zube izbi"
#Zato zlata u denverskim brdima ima#
#Najžešći lik bejaše zapadno od Alama!#
#Oh, Pekos se izgubio#
#Kroz pustinju putujuči# -Vode.
#150 kilometara #
#Preko peska vrelog#
Vode.
#Znao je da do granice stići neće#
Vode!
#Ako vode ne nađe malo#
Vode!
#Tako uze štap i prokopa reku Rio Grande#
#I dok je pleme Indijanaca namazano ratnim bojama#
#igralo ratni ples#
#Pecos malo pripuca na njih#
#Tako ih je nater'o u beg#
#da su iskočili iz svoje šminke#
#I tako je Ofarbana Pustinja dobila svoje ime#
#Najžešći lik bejaše zapadno od Alama!#
#Dok se odmarao na oblaku visoko iznad Teksasa#
#Svojim pištoljem je rasterao sve zvezde#
#Tako Pecos vide zvezde padalice#
#Ostavio je samo jednu da sija#
#To je bio znak ''Usmljene zvezde'', države Teksas#
Da, bili su to srećni dani za Bila i njegovog konja.
Činilo se da ništa ne može stati između njih.
A onda se dogodilo!
Bil je bio srećan tog dana...
dok mu je vreme u zabavi prolazilo.
Izmislio je rodeo za jednog čoveka...
sudarenje glavom, sa bizonom.
Jadni Bil,
bio je srećan kao bubreg u loju.
A onda mu je stara dobra sudbina podelila karte sa dna špila...
kad se nizvodno pojavila Leponoga Sju...
Sa svim svojim dražima otvorenim za poglede.
Izgledala je kao stvorenje iz sna,,,
najlepša žena koju je Bil ikada video.
Bila je čudna. -Nesvakidašnja.
Ali i jako privlačna.
Taj pogled mu pade kao piće na prazan stomak.
#Poče šudno da se oseća#
#Sva mu se čula uzburkaše#
#Bubnjeve začu#
#Kao galop kopita hiljada dorata#
#U grudima oseti prodoran bol#
#Krv mu proključa. Mozak mu stade#
#I krenu plamen koji je mogao biti ugašen#
#Samo u beskonačnim dubinama#
#Dva bistra, plava oka#
Da, nešto čudno je uhvatilo Pekos Bila.
Konj je bio strašno začuđen.
Sve to mu je ličilo samo na nevolju.
I bio je skroz u pravu.
Bil je bio zauzet udvaranjem na zapadni način.
#Sredio je da mesec#
#Bude pun#
#Da preplavi zemlju#
#Srebrnim zracima#
#Naredio je zvezdama#
#Na nebu visoko#
#Da naprave znak#
#Večne ljubavi#
#A onda, preko neba#
#Zasjaše reči#
#Bil reče slatkoj Sju#
#Koliko je srce njegovo#
#Želi#
#Slatka Sju#
#Volim#
#Te.#
Uskoro je došao i dan venčanja.
Bil je morao nešto i da žrtvuje.
Sju je postavila uslov da venčanja neće biti...
akjo ne usoe da uzjaše Biulovog konja.
Pa, Sju je bila prava klasa,
još nekoliko detaljčića na tom divnom struku...
i evo je, srećna, rumena mlada,
koja sija od devojačkog ponosa.
Ali Bil je Sju obećao i da će na njegovom konju otići kući.
Da li će konj dopustiti da ga Sju jaše?
Evo i odgovora... morali su da ga vežu.
Konj je bio više nego ljut.
Ali to nimalo nije smetalo Sju...
Prišla mu je sa strane.
Nežno mu dodirnula grivu.
Stavila stopalo u uzengiju i lagano se popela na njega.
Tražila je nevolju.
Fešta je počela...
odmah.
Nema sumnje....
ova Sju je prava muškarača!
I onda... Krenuli su potresi...
Ispod svih tih nabora i čipkica,
Sju je dobijala sve više udaraca,
više nego što ijedna devojka može da podnese.
I Sju polete visoko.
Ta đavolska skalamerija od čelika i žica...
je odbacivala jadnu devojku sve više i više.
Uskoro je bilo jasno da što češće pada....
Sju sve višlje leti.
Izgledalo je kao da je sve gotovo.
Ali, pojavio se tračak nade.
Pogledajte! TO je Bil! i njegovo čuveno laso...
Samo on može ovo da zaustavi.
Bil nikada nije omanuo.
Bill je bio miran, siguran.
Nehajno je smotao laso...
Procenio je daljinu, izmerio vetar.
Onda je zavrteo i zavitlao laso....
I pustio ga!
Ali, šampion je promašio!
Kako je to bilo moguće niko nije umeo da objasni.
Letele je i dalje i sve više...
Sve više i više nestajala iz vidokruga.
Sve više u visinu letela je nesrećna devojka...
sve dok nije sletela na mesec.
Tamo je i ostala.
U državi Teksas, SAD...
život se nastavio po starom.
Reka Pekos i dalje teče svojim tokom...
ali najvećeg kauboja...
vipe nema.
Da, Bill se vratio kojotima...
ali nikad nije preboleo Sju.
I svake noći kad je mesec visoko na nebu,
on podiže svoj glas u nemoćnom jecaju.
Priziva svoju izgubljenu dragu,
tamo negde visoko.
Tako bolna je njegova tuga...
da i ostale životinje tuguju sa njim...
O od onda sve do dana današnjeg...
kojoti zavijaju na mesec.
#Odlazite, odlazite#
#Tužne sene#
#Odlazite se. -Odlazite, odlazite, odlazite!#
#Još malo pa će zora#
#A tada ćete poći svojim putem#
#Svojim putem#
#Ali, sve dok#
#Pomračina#
#širi svoj veo#
#Biće i tužnih senki#
#Svuda oko nas#
#Senki#
#Svuda oko nas#